Lad mig så se...
Når I har besluttet, at jeg er deprimeret, medicinerer I mig, ikke?
Jeg ved det godt. Det fungerer fint for masser af mennesker.
Jeg begynder på job igen med mine antidepressiver -
- spiser hos mine forældre og overbeviser dem om, at jeg er okay.
Og så en dag er der en, der frier til mig.
Han er sød og gør mine forældre meget lykkelige.
Det første år elsker vi hele tiden.
Det andet og tredje år bliver det mindre og mindre.
Og når vi er ved at blive trætte af hinanden, bliver jeg gravid.
Børn,job og terminer holder os i gang et stykke tid.
Og så, når der er gået ti år -
- er han mig utro, fordi jeg har for travlt og er for træt.
Jeg opdager det. Jeg truer med at dræbe ham, elskerinden og mig selv.
Vi kommer over det.
Nogle år senere er han mig utro igen.
Men nu lader jeg bare, som om jeg ikke ved det. Det er for besværligt.
Og så lever jeg resten af mit liv -
- og ønsker af og til, at mine børn får det liv, jeg aldrig fik.
Af og til nyder jeg tavst, at de bliver ligesom mig.
Jeg har det fint. Det har jeg virkelig.
VERONIKA BESLUTTER SIG FOR AT DØ
KÆRE MOR OG FAR INTET AF DET HER ERJERES SKYLD
GRØN ER DET NYE SORTE
KÆRE VILLAGE VOICE, ANGÅENDE DET NYE...
Grøn er ikke det nye sorte. Sig mig, er alle blevet vanvittige?
Hvorfor er vi alle sammen så bange for at se tingene, som de er?
Slagord som det har fjernet vores opmærksomhed fra vigtige ting.
Folk skal vide, at jeg hellere vil dø -
- end at deltage i den kollektive galskab, vi lever i.
Det her er ikke den virkelige verden. Farvel.
Du godeste!
Miss!
Ring til alarmcentralen.
Jeg giver hende en indsprøjtning.
- 100 over 60. - Vi skal have blodtrykket op.
Det falder hurtigt til 80 over 40.
Gør patienten klar til ACLS.
Vær rar at sende næste patient ind.
Edward!
Kom nu, Edward.
Din far kommer på sit årlige besøg i næste uge.
Han vil spørge, om du har gjort fremskridt.
Har du det, Edward?
Villette er et godt sted for de fleste, der kommer her.
Jeg har fore slået din far at tage dig med hjem to gange, men...
Han er overbevist om, at det er bedst, at du bliver her.
Hvad siger du til det, Edward?
Sygeplejerske!
Slap af. Vi skal nok tage os godt af dig.
Slap af.
Sådan, ja. Sådan.
Veronika...
Du har ligget i koma på intensiv, før du kom herhen til os.
Hvor er jeg?
Villette.
Villette?
Et privat psykiatrisk hospital ved Hudsonfloden.
Vores forstander, dr. Blake, er ret interesseret i dig.
I er altså psykiatere.
Hvorfor er jeg her? Hvem har fået mig hertil?
Dine forældre har godkendt det.
Må jeg godt stille dig nogle spørgsmål?
Hvornår har du fødselsdag?
D. 24. december 2000...
1981.
Din adresse?
Din arbejdsplads?
Freeman Stanley.
Din stilling?
Assistant Account Executive til 75.000 om året og sygeforsikring.
Hvilken farve er din mors hår?
Det kan jeg ikke huske.
Hvilken farve er mit hår?
Blond.
Er du sikker?
""Deklava"" er slovensk. Er dine forældre...?
Mine forældre rejste, før jeg blev født.
Vi har det fint, hvis det er der, du vil hen.
- Hvor længe skal jeg være her? - Beklageligvis...
... har vi nogle lidt triste nyheder, hvad det angår.
Vil I godt være venlige at fortælle mig, hvad her foregår?
- Det er din. - Javel...
Da du tog en overdosis, holdt dit hjerte op med at slå.
Derfor fik du et hjerteanfald, der forårsagede en aneurisme:
Med andre ord:
Den mekanisme, der pumper blod i hjertet, har fået varige men.
Hjerteanfaldet har dannet ar, der er blevet til en aneurisme.
Jeg er bange for, at den er for stor til at blive opereret.
Den vil blive ved med at vokse, indtil den til sidst brister.
- Så dør jeg altså? - Det er jeg bange for.
Hvor lang tid har jeg så? Et år? Flere år?
Det er svært at sige helt præcist. Ikke flere år.
Seks måneder? Fem måneder? Fire?
Det kan ske når som helst.
Vi taler måske højst et par uger.
Skal jeg vente så længe?
Hvorfor gør I det ikke bare af med mig nu?
- Det her er nok for meget for dig. - Ja... ja,ja.
Vi har vist sagt nok for i dag.
Vi mener, at du har bedst af at blive her.
Du vil få hjertemedicin, der gør dig lidt træt.
Vi vil gøre alt, vi kan, for at gøre din sidste tid her så rar som mulig.
Ved mine forældre det?
Nej, ikke endnu.
Jeg tror, vi har sagt nok for i dag.
- Natasha, vil du...? - Ja, doktor.
... 860.
861, 862 -
- 863, 864, 865...
Sådan. Bedre?
Jeg hedder Claire. Vi bor på værelse sammen.
Her er faktisk ikke så slemt. De har rigtig god medicin.
Jeg skal snart hjem, men først efter min sidste komabehandling.
Du er virkelig køn.
Nu skal jeg fortælle dig, hvordan stedet her er.
Det er en historie.
Der var engang en stor troldmand, der ville ødelægge et helt kongerige.
Derfor hældte han en trylledrik i den brønd, alle borgere drak af.
Alle, der drak af vandet, blev sindssyge.
Kongen blev rædselsslagen, da han så, hvor forandret folket var.
Han var parat til at forlade byen, men dronningen stoppede ham.
Hun sagde: ""Lad os drikke af brønden. Så bliver vi ligesom dem.""
Og så drak de af galskabens brønd -
- og blev straks lige så tossede som deres undersåtter.
Således kunne kongen fortsætte med at regere i fred resten af sit liv.
Så...
Lær at tænke som alle andre her, så kan man slippe af sted med alt.
Tror du, at dem udenfor er mindre gale, end vi er?
Jeg er ikke gal.
- Er det sandt, at du skal dø? - Hvem har fortalt dig det?
Der snakkes, du ved. Snak, snak. Bla, bla, snak, snak.
Jeg vil ikke vente.
Ved du, om jeg kan få fat i noget?
Mener du det?
- Kom og ryg en cigaret med mig. - Nej tak.
Kom nu. Få tøj på. De skulle nødig tro, at du er skør.
Vil du med udenfor, Ed?
Spørg Mari. Hun kan fortælle dig, hvordan du får fat i pillerne.
Hun er den patient, der har været her længst.
Hendes klike er mest privilegeret. De er selv herrer over deres medicin.
Hun var advokat udenfor og var også gift med en.
Så mistede hun sit arbejde og endte her efter et sammenbrud.
Ægteskabet gik heller ikke.
- Hun står dr. Blake meget nær. - Tror du, hun vil hjælpe mig?
Jeg ved det ikke. Vil hun ikke tale med dig, vil hun ikke hjælpe dig.
Hvad med ham?
Ed. Jeg ved det godt. Han er superlækker.
Man kan ikke tale med ham. Mari kan, ikke andre.
Han blev læsset af her for nogle år siden.
- ""År""? - Sådan kan det gå.
Han holdt op med at tale efter en ulykke.
Hans kæreste, der også sad i bilen, døde. Han synes, det er hans skyld.
Hvad siger de, han fejler?
Det varierer konstant. Han er katatonisk, skizofren og alt muligt.
Glem ham. Han er fuldstændig ligeglad med alle.
Jeg interesserer mig heller ikke for nogen.
Ikke engang mig?
Jeg hundefryser.
Hallo? Ved du, hvad astralrejser er?
Hvordan har du det?
- Dine forældre venter udenfor. - Nej!
Jeg kan ikke tale med dem.
- Jeg vil ikke tale med dem. - De vil se dig. De er rejst langt.
- Har du fortalt dem det? - Nej.
Nej, det bad du mig om at lade være med. Det må du selv gøre.
Hvordan skal jeg fortælle dem det?
Jeg synes, du skal tale med dem.
Send mr. og mrs. Deklava ind.
Veronika har altid fået gode karakterer og har haft søde venner.
Hun har altid haft vellønnede stillinger.
Vi har aldrig haft problemer med hende.
Hun... Vi har altid været stolte af hende.
De skal gøre hende rask. Altså...
- Normal igen. - Han er en god læge.
Jeres datter har forsøgt at begå selvmord. Det er ikke sporflovt.
I vores samfund skal man være lykkelig, ellers er man en fiasko.
Planen er først og fremmest at tale med Veronika.
Tale?
Vi skulle være flyttet tilbage. Hvorfor lytter du aldrig?
- Hvor høj overpris tager de her? - Lad være med at tænke på det.
Dit helbred er det vigtigste.
Det ville da være bedre, hvis du kunne komme hjem...
Det kan godt give folk ro at komme væk fra folk. Også ens kære.
Det sted her er pengene værd.
Jeg bemærkede, at de har et dejligt klaver her.
- Spiller du klaver? - Nej.
Hun spillede så skønt. Mozart, Bach, Debussy...
- Lærerne sagde, hun havde talent. - Og hvad så? Jeg spiller ikke mere.
Hun fik sågar et stipendium til Juilliard.
Men vi blev enige om, at en rigtig skole var bedre.
Så hun aldrig ville komme til at stå uden arbejde.
- Jeg vil ikke tale om det. - Du skal bare være lykkelig.
Det vil jeg altså ikke!
- Undskyld. - Det gør ikke noget, skat.
Veronika?
Er der andet, du vil fortælle dine forældre, nu de er her?
Er du sikker?
Nå... turen hjem er lang. I vil vel gerne slippe for myldretidstrafikken?
Ja...
Det kan nok godt blive en hård tur på det her tidspunkt.
Du...
Når dr. Blake siger, det er i orden, kan du komme hjem.
Og være sammen med os. Okay?
Er det nu?
Nu vågner hun. Der fik vi en forskrækkelse, unge dame.
Vi vil prøve at justere din medicindosis.
Vi taler om en kvindes liv. Var det gået godt, havde vi ikke siddet her.
Heldigvis gjorde hun det ikke, men vi taler om et liv.
Modeindustrien bliver tit angrebet af tosser som hende her.
Skruptosset!
Nå? Skal I slet ikke reagere?
Nej. Du skal jo ikke være hos os ret meget længere, lille pige.
Det gode ved at være på en tosseanstalt er, at man kan slå Fred.
Jeg har ledt efter dig. Claire siger, at du måske...
- Kan hjælpe dig? - Jeg har brug for nogle piller.
Jeg vil dø på mine egne vilkår.
Når de to lyse hoveder går hjem kl. 1 9...
... er den dør ubevogtet et kort øjeblik.
Jeg er ikke med.
Medicinskabet.
Hvordan kan du holde det ud her?
Edward!
Edward.
Kom, Edward. Du skal til behandling. Kom.
Kom.
Kom nu, Edward.
Så er der aftensmad. Der er aftensmad. Kom, kom.
Veronika. Væk fra det vand! Nej!
Spyt dem ud! Alle sammen! Spyt dem ud!
Alle sammen! Er det dem alle sammen?
Okay? Kom. Lad os få hende hen til dr. Blake.
Troede du, det ville være så let at få fat i nogle piller?
Din skid.
- Fordi jeg ikke vil hjælpe dig? - Fordi du elsker at lege med sjæle.
Jeg hader dig.
Virkelig? Må jeg høre lidt om det?
Okay. Jeg hader dit åndssvage skrivebord.
Og jeg hader dine grimme slips. Og dine latterlige strømper.
Og jeg hader alle, der er spærret inde her -
- og mine forældre, fordi de bruger alle deres penge på det her sted.
Gud forbyde, at de bare et øjeblik skulle leve deres egne liv.
Var det derfor, de kom? Så de kunne være som alle andre?
Og jeg hader de spader på mit job, der tror, at penge gør dem vigtige.
Og mest af alt hader jeg de zombier, der har glemt alle deres drømme -
- eller at de overhovedet har haft nogen.
Jeg har skræmmende nyt til dig.
Hvad kan være mere skræmmende end det her?
Du lyder, som om du har det bedre.
Svar mig nu ærligt.
Er det ikke rart at have det bedre?
Kender du historien om kongen og den forgiftede brønd?
- Claires absurde historie. - Tror du, hun har fundet på den?
Det burde jeg have sagt mig selv.
Er det din geniale tolkning af virkeligheden?
Virkeligheden er, som folk ser den. Den kan være halvskidt eller ulogisk.
Men den er overordnet tilpasset samfundets ønsker.
Nogle ting afgøres ud fra fornuft. De gror fast og bliver til sandheder.
Som QWERTY-tastaturet. Ved du, hvorfor det ser sådan ud?
Jeg har ikke rigtig haft tid til at spekulere over det.
Da skrivemaskinen blev opfundet, sad tasterne først i alfabetisk orden.
Men når man skrev for hurtigt, satte tasterne sig fast -
- hvorfor Scholes opfandt QWERTY-tastaturet -
- der tvang folk til at skrive langsommere.
- Og...? - Ja, altså...
- Det er en sand historie. - Du er fandeme gal. Ved du det?
Du sælger patienter den optimistiske idé, at de er som andre -
- fordi de er ligesom dig.
Det mener jeg er et faktum. Kun en gal kalder det optimistisk.
Og i øvrigt...
Anklagede du ikke modebranchen for at fremme syge værdier i samfundet?
Jeg var høj, da jeg skrev det.
Reklamekampagnen er altså ikke årsag til selvmordsforsøget?
- Jeg havde ret. - Du grinte næsten.
- Endnu et tegn på forbedring. - Gå ad helvede til.
Hun begynder at forstå, at døden ikke er noget, hun kan styre.
Edward har lagt mærke til hende.
Hvad det så end måtte betyde.
Er du blevet så glad for dit problem med Edward, at det er blevet et must?
Konstruerer du en lykkelig slutning for Edward, fordi du snart rejser?
Jeg synes ikke, at Edwards interesse i en selvmordstruet pige er lykkelig.
- Måske er du lidt jaloux? - Taler du om projicering?
Selv en floskel kan være sand.
I hvert fald... Hvem siger, at jeg er klar til at rejse?
For at kunne miste en skal man først føle ægte tilknytning.
Kan Edward komme sig så meget, at han kan føle et tab...
Det ville jeg betragte som det største i min karriere.
Nu må du godt gå.
Jeg vasker dig lige, Claire.
Blodtryk 120/80.
Vi ses.
100 /60.
Deres patient, Veronika Deklava, får en del omtale i medierne -
- for nogle meget unfair ting, hun har sagt om vores reklamekampagne.
Den unge dames helbred er selvfølgelig det vigtigste for os.
Da hun er patient her, er oplysninger om hendes tilstand fortrolige.
Men er hun kommet sig nok til, at man kan hilse på hende?
Hør her... De får ikke lov at rode Veronika ind i et mediecirkus.
De forstår sikkert godt, at vi er pressede på grund af situationen.
Beklager. Hun kan ikke bare sådan vises frem.
Vi har stillet nogle spørgsmål til statens socialstyrelse -
- der udsteder Deres licens.
Tilsyneladende døde en patient af en overdosis herfor tre år siden.
Og pårørende til patienter har klaget over underlige behandlingsmetoder.
De klager har næsten alle handlet om, at alle ikke kan kureres.
Hvad er det egentlig, De vil?
Deres metoder er meget kontroversielle, dr. Blake.
Jeg kunne afsløre meget om de sære ting, der foregår her.
Jeg har intet at skjule.
27 4, 275, 276, 27 7...
Claire, søde. Kom, du er ikke blevet udskrevet.
Vi tager taskerne. Så kan du sidde i dagligstuen.
Jeg henter dr. Thompson, så kan hun komme ned.
Nej... ikke nu, Edward.
Jeg har ikke lyst til at lege.
Er du okay?
Jeg tager til månen næste gang. Og så lader de mig tage af sted.
- Hejsa. - Gik det godt? Vær forsigtig.
Er det ikke ligegyldigt?
Der er forelæsning om sufisme i aften.
Nogle mennesker finder sufismens spiritualitet meget smuk.
Nogle gør ikke.
Bliv i livet og find ud af, hvor langt du kan komme.
Galskab er manglende evne til at udtrykke vores ideer.
Så vi er alle mere eller mindre gale.
Men I må ikke forveksle galskab med at miste kontrollen.
I har to muligheder.
At styre jeres sind eller at lade jeres sind styre jer.
Og lade jeres sande jeg blive afsløret.
Dette rigtige ""jeg"" er, hvad I er -
- ikke hvad andre mener om jer.
Jeg kunne godt forelske mig i dig lige nu.
Og jeg ved godt, at du ikke siger noget.
Men det gør ikke noget.
- Det er meget tidligt. - Jeg må tale med dig.
Jeg har brug din hjælp.
Du fik ikke din indsprøjtning i går.
Det ved jeg godt. Jeg har det meget bedre.
Sådan ser du ikke ud.
Vil du have det bedste ud af din tid, gør du, som jeg siger.
Jeg vil gerne.
Det er derfor,jeg må vide, hvor lang tid jeg har igen.
Det ved jeg ikke, har jeg jo sagt. Det går som forventet.
Jeg har brug for din hjælp til to ting, dr. Blake.
Jeg har brug for noget, så jeg kan holde mig vågen.
Jeg vil være bevidst om hvert eneste øjeblik.
Og den anden ting?
Jeg vil væk herfra.
Nej, nej, nej...
Du kan ikke bare tage af sted. I øvrigt har jeg ansvaret for dig.
- Du ser meget bleg ud. - Jeg er bare træt.
Har jeg bare kort tid tilbage, er der meget, jeg kan nå.
Jeg vil til stranden. Jeg vil se havet og mærke sandet.
Jeg vil købe en stor taco fra min yndlingsstand.
Jeg vil bestille en Guinness på en irsk pub.
Det har jeg aldrig prøvet.
Jeg vil være sammen med min mor. Tale med hende. Sådan rigtigt.
Hør her... få hvilet og spar på de kræfter, du har.
Dr. Blake, det har...
I nat gik det op for mig, at jeg må leve.
Der er så meget, jeg ikke ved om mig selv.
Begæret modsiger frygten.
I dag har de fleste mennesker erstattet deres følelser med frygt.
Når alle har drømme, men kun få realiserer dem...
Så bliver vi andre til kujoner.
Også selv om de få har ret?
Især når de få har ret.
Gå ind og hvil dig, Veronika. Jeg har andre patienter.
Realiserede alle deres drømme, ville der være tomt her.
Mariboerne siger, at vi skal stoppe vores krige -
- og i stedet bringe fred i verden. Det er det,jeg gør.
Tror du, det er noget,jeg finder på? De har sagt det på CNN.
Du har da sagt, at panikangst ikke er dødelig, selv om det føles sådan.
""Positiv medfølelse""...
Alle de læresætninger begynder at lyde gamle.
- Måske skulle du rejse? - Vær nu ikke fjollet.
Bare så du ved det, så hjælper jeg altså folk her.
Hjælper folk? Som Veronika?
- Har Edward det ikke bedre? - Jo, men du plager en døende pige...
Og giver hende livsviljen tilbage, når det er for sent.
I forskningens navn?
Det er ikke en eksakt videnskab.
Selv om jeg helst skal lyve og sige det omvendte.
Hvornår dropper du dine triste forestillinger om rigtigt og forkert?
Eller er du stadig advokat og drømmer om sandhed og retfærdighed?
Hør her... kan Veronika få Edward til at tro, at han hjælper hende -
- så er hverken hendes liv eller død forgæves.
Du godeste! Er det den eneste trøst, du kan finde?
Nå, men jeg har ringet lidt rundt.
Jeg har fundet et lille advokatkontor på Manhattan.
Ingen milliardkunder, kun fattige klienter, der har brug for hjælp.
Tæt på kontoret kan jeg købe frokost og tag den med over i parken.
Måske ringer jeg til min eksmand og spørger, hvordan han har det.
- Det lyder normalt. - Jeg må se at komme væk fra dig.
Jeg mener... herfra.
Ja, hvor mange år har jeg sagt det?
Det her er adressen til kontoret. Jeg flytter hjem til min søster.
- Du får mit nummer, når jeg får et. - Tak.
Du kan tage med mig i en parken en dag.
Ja, måske, hvis der bliver tid.
Gem dig ikke herfor evigt, Alex.
Kom ind.
Hej.
- Vil du have noget hjælp? - Du kan lægge tøj i den der.
Tak.
Jeg hørte dig i går aftes.
Du spillede klaver på en måde, jeg sjældent har hørt før.
Du spillede med rigtig meget sjæl, fordi du ved, du skal dø.
Jeg tænkte: ""Jeg skal også dø. Hvor er min sjæl?""
Jeg har mistet min sjæl.
Til en mand, et arbejde og et hjem, jeg ikke havde mod til at forlade.
Den kan jeg mærke igen nu.
Jeg var ikke mig selv i går aftes.
Eller også var jeg.
Alting er så forvirrende.
Nogle mennesker søger et helt liv efter sådan et øjeblik.
Men finder det aldrig. Du har tusindvis af dem.
- Undskyld... - I kan ses efter Edwards behandling.
Hvad laver du, Ed?
Kom. Du skal til behandling. Kom.
Jeg må væk fra Villette.
Taler du?
Jeg vil væk herfra.
Forstærkning til nordøst-afdelingen. Øjeblikkelig hjælp.
- Det er okay, Ed. - Hej, Eddie. Er alt i orden?
- Jeg må tale med dr. Blake. - Hold da op, hvor du snakker.
Jeg vil væk.
- Tag lige et par af dem her. - Laver du ballade?
- Ring til Thompson. Hvor er Blake? - Til møde i byen.
Dr. Thompson, kom med det samme!
- Du er ved at bryde sammen. - Nej.
- Hvad foregår der? - Han taler.
Få ham væk fra gangen. Fald ned, Angela.
Fald ned, alle sammen. Kom med ind på dit værelse, Edward.
- Veronika! Veronika! - Slip ham!
Træd tilbage. Lad dem være.
Du talte.
Du betyder meget for mig.
Kom med mig, Ed. Følg ham hen på værelset.
- Tror du, det er okay med Blake? - Vi gør som planlagt.
Vent! Jeg går med dig.
- Jeg går med ham. - Af sted.
Gå ind på jeres værelser.
Hejsa.
Er du her igen?
Du kan ikke huske det, vel?
Veronika...
- Hvordan har du det? - Som om jeg kunne leve for evigt.
Det er, som om du er en del af mig. Du er inden i mig.
Du skal passe godt på mig.
Det er alt for koldt for dig herude.
Jeg skal se solopgangen.
Det er fint nok.
Veronika?
Nej!
Kære dr. Thompson.
Jeg overlader nu hvervet og Villette til Dem.
Jeg håber, De forvalter det klogt, sådan som jeg har forsøgt.
Jeg vil lige oplyse Dem om et par ting.
Om nogle dage -
- havde jeg tænkt mig at fortælle Veronika, at hun er blevet rask.
Men fordi hun forlod Villette så uventet -
- behøver jeg ikke at fortælle hende den løgn.
De fleste, der forsøger at begå selvmord, prøver, til det lykkes.
Jeg løb en risiko ved at lyve om hendes tilstand.
Jeg ville prøve den eneste kur, jeg tror på:
Bevidsthed om livet.
Vi klarede den.
Indtil en anden læge fortæller hende, at hun er rask -
- vil hun anse hver eneste dag for at være et mirakel.
Hvilket den efter min mening er.
Tekster: Rie Sommer PrimeText International